"Автор цієї казки - Льюїс Керролл - відомий математик, логік, лінгвіст.
Він склав її в середині минулого століття, під час прогулянок по околицях Оксфорда, на березі річки Темзи.
Сочинил тому, що його про це просили маленькі дівчатка - його добрі друзі.
Дивну казку написав Льюїс Керролл.
Все в ній як у казці і, разом з тим, на інші казки зовсім не схоже.
Отже, Алісі надокучило сидіти без діла на березі річки.
Вона заглянула в книжку, але там не було ні картинок, ні розмов.
Думки Аліси текли повільно і недоладно. Від спеки її хилило на сон ".
(Білий Кролик): - Я спізнююся! Боже мій - як я спізнююся! Герцогиня буде в люті, просто в люті!
"Тільки зараз Аліса зрозуміла, що вона ніколи раніше не бачила кролика з годинником.
Та ще з кишені жилета на додачу!
Згораючи від цікавості, вона побігла за ним ".
- Ось це я впала - так упала!
Падати з драбини для мене тепер - пари дрібниць!
Наші вирішать, що я страшенно смілива!
Та звалися я хоч з даху, я б і то не пискнув!
"Чи то колодязь був дуже глибокий, чи то падала Аліса дуже повільно ...
Tолько часу у неї було достатньо, щоб прийти в себе і подумати, що ж буде далі ".
- Вибачте, сер, Ви не скажете, скільки я вже пролетіла?
Я, напевно, наближаюся до центру Землі.
Це, здається, близько 4 тисяч миль вниз.
Ой, а не пролечу Чи я всю Землю наскрізь?
Ось адже смішно!
А люди там ходять вниз головою. Як їх там звуть?
Анти ... патии, здається ...
Не та! Ні, антиподи!
"Аліса все падала і падала.
Діна буде мене сьогодні весь вечір шукати - подумала вона.
Діною звали її кішку ".
- Ах, Діна! Kак шкода, що тебе немає зі мною!
Правда, мишок в повітрі немає, зате мошок - хоч відбавляй.
А чи їдять кішки мошок?
Чи їдять кішки мошок?
А, немає: чи їдять мошки кошек?
Ой!
- Ах, мої вусики! Мої бідні вушка!
Герцогиня не пробачить мені запізнення! Вона буде в люті!
"Згадуючи про це згодом, Аліса подумала, що їй слід було б здивуватися.
У ту мить, однак, все здавалося їй цілком природним.
І Аліса помчала за білим кроликом.
Але білого кролика ніде не було.
Аліса опинилася в довгому залі.
Аліса вирішила, що це - ключ від дверей.
Але нажаль!
Чи то замкова щілина була занадто велика ...
чи то ключик занадто малий ...
Відкрити цю двері їй не вдалося.
До найбільшої радості Аліси ключ до цих дверей підійшов.
Ах, як їй захотілося вибратися звідси!
Але вона не могла просунути в нору навіть голову ".
- Якби голова і пройшла - що толку? Кому потрібна голова без плечей?
Випий мене.
"Аліса знала, що з дітьми відбувалися різні неприємності через те, що вони не бажали дотримуватися трьох правил.
Правила ці - найпростіші.
Якщо занадто довго тримати в руках розпечену кочергу, то, врешті-решт, обпечешся.
Якщо глибше полоснути по пальцю ножем, то з пальця звичайно йде кров.
А якщо разом осушити пляшку з позначкою "ЯД", то рано чи пізно майже напевно відчуєш легке нездужання.
Останнє правило Аліса пам'ятала твердо.
Переконавшись, що на бульбашці не було ніяких позначок, Аліса надпила з нього трошки ".
- Ой, яке дивне відчуття!
Я, напевно, складається, як підзорна труба.
З'ЇСИ МЕНЕ.
"Аліса побачила, як її ноги стрімко несуться вниз. Ще мить, і вони сховаються з уваги!"
- Ой, прощайте, мої ноги!
Бідні мої ніжки!
Хто натягне на вас панчохи і черевики?
І що ж ми будемо робити один без одного?
Ну добре!
Буду посилати їм у подарунок нові черевики.
Ось!
Що це? І яка нісенітниця я несу!
- Вибачте, сер!
Ні, ви тільки подумайте - який сьогодні дивний день!
Я це, чи не я?
Здається, вже не зовсім я ...
Все так складно!
Так! Спробую згадати географію.
Лондон - столиця Парижа.
А Париж - столиця Рі ... Риму.
Ні-і! Щось не те...
Спробую краще прочитати вірші.
Ось будинок, який побудував жук.
А це - співачка, яка в темній комірці зберігається, в будинку, який побудував жук.
А це - весела імператриця,
яка часто кусає співачку,
яка в темній комірці зберігається,
в будинку, який побудував жук.
Слова зовсім не ті ...
Так я це, чи не я?
Ось вам і чарівний віяло!
Подумати тільки, що через якийсь речі можна так зменшитися, що перетворитися на ніщо!
Ні ні! Швидше звідси!
Ой, мені б трішки підрости!
А потім знайду дорогу в той чудовий сад.
"Думка, і правда, була відмінна.
Тим більше, що Аліса знала: для того, щоб підрости, потрібно що-небудь з'їсти або випити.
Але навколо нічого підходящого не було.
ПІСНЯ: Сповнена чудес Країна Чудес і все тут певно.
Те виростаєш до небес, то вниз ростеш назад.
Те Ваші ноги в п'ять хвилин довше ставши неабияк,
куди хочуть - туди йдуть, а потрібно Вам назад.
У Країні Чудес одна біда - тут якось незрозуміло:
коли йдеш ти не туди - прийдеш ти назад?
Коли ти йдеш не туди - прийдеш ти назад?